DØDEN PÅ NILEN
Se der!
Det er hende Rigdeway-tøsen.
Ikke værst.
Vi andre må arbejde for føden.
Hold nu rækken!
Velkommen til Wode Hall, Frk. Ridgeway.
Gid, De må få det godt her.
Det er jeg sikker på, jeg får.
Vil De hilse på de ansatte?
Jeg vil se på byggeriet.
Arkitekten er her ikke endnu.
Nu, Barnstaple!
Udmærket.
Jackie!
Linnet!
Jeg vidste ikke, du var her.
- Det gør ikke noget. - Du ser vidunderlig ud.
Tak, det gør du også. Som altid.
Hvor skal teen serveres?
Stil den i dagligstuen.
Lad os friske os lidt op.
Hvad er der med Louise?
Kærestesorger. Hvad ellers?
Hun vil giftes med en egypter. Intet mindre.
Jeg tog nogle oplysninger på ham.
- Og? - Han var allerede gift.
Så du stoppede det?
Det kan du tro.
Jeg nægtede hende en medgift.
Og han ville jo ikke have hende uden. Mænd!
Hvor er det smukt.
Godt at høre.
Jeg skal sige dig noget og bede om en tjeneste.
- Bare sig frem. - Denne gang er det alvor.
Jeg er forlovet.
Jackie, det er da vidunderligt.
Vil du give ham et arbejde?
- Et arbejde? - Her på Wode Hall?
Burde du ikke fortælle mig lidt om ham først?
Han hedder Simon Doyle, og han er...
Han er bare den, jeg altid har drømt om.
Er her ikke pragtfuldt?
Jo, det er smukt.
Problemet er, at han er pengeløs, ligesom jeg.
De sko tager livet af mig.
Han er vild med landlivet, og et job her ville være perfekt.
Jeg dør, hvis jeg ikke bliver gift med ham.
- Du er hårdt ramt. - Ja.
Udmærket. Hvad skal jeg gøre?
Nu, hvor du har det her sted, -
- får du brug for en forvalter. Simon!
Han har læst til godsforvalter på Cambridge.
Hvis du ikke kan lide ham, fyrer du ham bare.
Men jeg ved, du vil synes om ham.
Udmærket, så tag ham med i morgen.
- Ja. - Så ser jeg på ham.
Tak, skal du have.
- Jackie! - Farvel.
Jeg vil ikke være til grin.
Linnet lovede det! Altså næsten.
Hun vil nok ikke kunne lide mig.
Sludder. Hun vil elske dig.
Og du er helt perfekt til arbejdet.
Jeg vil ikke svigte dig.
Jeg elsker dig virkelig. Du gør mig så lykkelig.
Bryllupsrejse i Egypten.
Det har du altid sagt, vi skulle.
Her er han så.
- Kom nu. - Rolig, skat.
Min Simon.
Goddag.
Jeg har hørt meget om dig.
Er han ikke bare dejlig?
Han kan godt bruges.
Hvad sagde jeg?
"Linnet Ridgeway gifter sig med fattig charmetrold.
Bryllupsrejsen går til Egypten." Vorherre til hest!
De mener "på kamel"?
Hvad pokker gør vi?
Båden sejler i aften. Jeg kunne tage med.
Og klare de engelske advokater?
Nej, din idiot.
Hvad så?
Jeg tager til Egypten. Hun bliver der jo længe.
"Du her, onkel Andrew?"
Vi mødes, jeg er "tilfældigvis" på rejse der.
Netop på en bryllupsrejse gør kærlighed blind.
Er du med?
Linnet er jo ikke dum, Pennington.
Det er jeg heller ikke.
Så hav en rigtig god tur, slemme onkel Andrew.
Så det er Ridgeway-pigen?
Hvad er det, du har under lup?
Hende eller hendes perler?
Var din tunge, Bowers, ellers mister du arbejdet.
Jeg er da ligeglad.
Byen er fyldt med rige, gamle enker, der gladelig betaler for en massage.
Værsgo at fyre mig.
Rolig, Bowers.
Du trænger vist til ferie.
Hvad ville du sige til en lille tur ned ad Nilen?
Intet ville misfornøje mig mere.
Jeg kan ikke fordrage varme og hedninge.
Udmærket, så tager vi af sted.
Bowers, pak!
Hvorfor får de dog ikke rulletrapper?
- Doven-Lars. - Doven-Lars?
Ved du ikke, det er bedre at være på vej end at ankomme?
Sikke en udsigt.
- Er du lykkelig, skat? - Fjollehoved.
Vi må være de lykkeligste i verden.
Og de kønneste.
Og de heldigste.
Og de mest alene. Bare os og ingen andre.
Pyramiden er 62 meter høj.
Basens sider er 108 meter lange.
Hvad fanden laver du her?
Nyder synet, ligesom jer.
Men du var også i Venedig og i Brindisi.
Hvilket sammentræf!
Jackie, hvorfor?
Hun følger helt bevidst efter os.
Er det rigtigt? Det er helt ulideligt.
Og uraffineret. Meget, meget uraffineret.
Og effektivt. Meget, meget effektivt.
Møgtøs! Hun dukker op overalt.
Som en kænguru i løbetid!
Jeg forstår hende ikke.
Gør du ikke?
Det er jo nok min skyld.
Jeg rendte af med dig.
Hun må være ulykkelig.
Hun nyder det rigtig.
Nej.
Skat.
Vi er de heldige. Lad ikke Jackie ødelægge det.
Det gør jeg heller ikke. Det er en perfekt bryllupsrejse.
Og ingen skal ødelægge den for os.
Jeg elsker dig.
Hvem kommer først?
Oberst Race, det glæder mig at se Dem.
Sikke en fornøjelse.
Jeg har ikke set Dem siden...
Sagen med den halshuggede præst?
Rent held, at De fandt kagekniven i kaminen.
Held! Det skyldes snarere de små grå.
Heldet kan de andre få.
Jeg havde glemt Deres høje selvværd.
Må man spørge, hvad De laver her?
Jeg er bare på vacances.
Snart sejler jeg op ad Nilen med damperen. Og De?
Det samme, pudsigt nok.
Med andre ord, De skygger altså en af passagererne?
- Nej, bare vacances, mon ami. - Nå da.
- Ligesom Dem selv. - Ja.
Er pladsen fri?
I denne verden er intet frit, kammerat.
Skidt pyt, sid ned.
Tak. Læser De Das Kapital?
Rejser aldrig uden den.
Jeg er Dr. Ludwig Bessner -
- fra Bessner Instituttet i Zürich.
Jim Ferguson, verdensborger.
- De er måske på ferie? - Nej.
Jeg observerer kapitalismens endeligt.
Virkelig?
Så har De et godt eksempel der.
Hende den unge Kagumi-arving.
En parasit.
Synes De ikke om hende?
Jeg får kvalme.
I alle respektable samfund...
Ja, De har måske ret.
Hun har alt for meget magt.
Skål!
- Linnet, min skat. - Onkel Andrew?
Tænk, at du også er på rejse i Egypten.
Det skete meget hurtigt. Faktisk er jeg på bryllupsrejse.
Bryllupsrejse?
Er dette den udkårne?
Det er min amerikanske Advokat og formynder Pennington.
Og det er Simon Doyle.
- Hyggeligt at møde Dem. - Dav.
Bliver De ikke?
Kun et øjeblik så. Bare rolig, jeg skal ikke trænge mig på.
Jeg ved, hvordan de unge er.
Alles blikke hviler på hende.
Selv Deres reserverede, engelske blik.
Hun er meget smuk.
Hun er meget rig.
- De ved, hvem hun er, ikke? - Naturligvis.
Undskyld, jeg mænger mig...
Men jeg har væddet med min datter om, -
- at De er Hercule Poirotte, den franske detektiv.
Jeg er "Poirot", den berømte belgiske detektiv.
Det var det, jeg sagde, Rosalie.
Der er kun én Poirot i verden. Ham tager man ikke fejl af.
Ligesom med mig!
Min mor er forfatterinden Salome Otterbourne.
Salome... nå ja, selvfølgelig.
Her er vi så. To berømtheder på ét sted.
Snarere tre.
Jeg talte om talent.
Ikke blot om penge.
De kender Oberst Race, min gode ven.
Det er Fru... og hendes datter.
En glæde at møde Dem.
Sid endelig ned, de damer.
De er sikkert i gang med en bog, der foregår i Egypten.
Hvor er De skarpsindig.
Jeg suger lokalkoloritten til mig.
Til mit store opus Sne på Sfinksens ansigt.
Fastfrosne gåder bliver til glødende kærlighed, -
- da en ung, engelsk pige fra Haslemere -
- smelter den onde ørkensheiks barbariske hjerte.
Poirot er nok ikke en stor fan af kærlighedsromaner.
Jo, det er alle franskmænd da.
De er ikke bange for lidt god, stærk sex.
Ikke som Englands biblioteker, var jeg ved at sige.
De har helt bandlyst mig, fordi jeg siger sandheden -
- om mænd og kvinder. Men Salome fortsætter ufortrødent.
Ja, det er så svært at sige sandheden.
Tak, Monsieur.
De vil måske danse en tango med mig...
Frøken?
Lidt motion oven på middagen.
Danser De tango?
Ikke rigtig, Frue.
Så skal jeg lære Dem at danse som i Spanien.
Da dansen var kendt som chica. Altså med et erotisk islæt.
Pokker tage dig! Kan du ikke lade os være?
Tjener.
Hr. Poirot!
Jeg så Dem med Linnet.
Hvad får De for det?
Jeg tog skam ikke imod penge fra Fru Doyle.
Jeg siger det her som en ven.
Hvad ellers? Og hvad vil De så sige?
At jeg gør mig selv til grin? At jeg er skør?
Begrav Deres døde.
Ikke som egypterne, -
- der balsamerer kroppen, så sjælen forbliver udødelig.
Nej, gør det ordentligt. Vend ryggen til fortiden.
Se kun fremad.
Husk, at tiden læger alle sår.
Hvis De tror, jeg lider, tager De fejl.
Faktisk morer jeg mig.
Ja, Deres nydelse er faktisk det værste af det hele.
Jeg er ligeglad.
Simon var min og elskede mig. Så kom hun og...
Det er bare en lille tingest.
Men den er dødbringende.
Min far lærte mig at være god på aftrækkeren.
Nogle gange -
- får jeg lyst til at sætte den for hendes tinding.
Og så lige så stille trykke på aftrækkeren.
Jeg får mere og mere lyst til det.
Det kender jeg godt.
Det kender alle.
Men jeg advarer Dem.
Lad ikke hadet indtage Deres hjerte. Så bliver det bare boende.
Hvis kærligheden ikke kan bo der, så kan hadet.
Hvor trist, Frøken.
Hr. P!
- Tager De til hotellet? - Hvor ellers?
Tror De, Linnet kan lide den?
Hvis hun ryger...
Kun Craven A.
Har De fået talt med Jackie?
Ja, for et øjeblik siden.
Bare De fik talt hende til fornuft.
Hun er desværre stadig meget opsat på at tage hævn.
Er det Deres alvor?
Jeg er altid alvorlig.
Jeg ved, Jackie er stædig og pokkers besidderisk, men...
Ville hun også besidde Dem?
Det ville hun vel. Ja, hun ville.
Hun gør, som hun vil.
Hun ved, hvor skabet skal stå.
Ja, og det kan en mand jo ikke lide, vel?
Nej, det er sikkert og vist.
Da jeg så Linnet første gang...
Hvad siger man?
Som månen efter solopgang, -
- man ser den ikke mere.
Efter Linnet blev Jackie usynlig for mig.
Sådan er det med visse kvinder.
Hvordan vil De komme ud af katte kniben?
Jeg har en fuldstændig idiotsikret plan.
Kusk!
Til stationen. Vi skal nå Alexandria-toget.
Til stationen!
Hurtigst muligt!
Se, der er båden.
Vel, vel, velkommen!
Velkommen om bord på Karnakken, ja.
Jeg er Hr. Chowdhury. Jeg er Hovmester på båden.
Deres velbefindende -
- er det eneste, jeg har på sinde.
Her har jeg en...
Ja, ja, her har jeg en liste med navne -
- og... kahytter.
Ved at se på ansigterne gætter jeg nu, hvem De er.
I orden?
De er Fru og Frk. Otterbourne. Jeppe ja?
Nikke nej!
Jeg er Fru van Schuyler.
Og jeg vil gerne følges til min kahyt straks.
Bowers får kahytten på styrbordside.
Den stegende eftermiddagssol -
- kan måske gøre hendes gustne kinder godt.
Omgående, Frue.
Ja, De må være Dr. Bessner.
Sådan et elegant, tysk overskæg.
De bliver nok aldrig detektiv, Hr.
Overskægget er uden tvivl elegant, men belgisk.
Jeg hedder Hercule Poirot...
Den berømte Poirot! Det var dog flovt.
Pinligt...
Hvad om vi opgav vores navne?
Og så fik vores kahytter?
Er det nemmere? Ih, du milde, jo.
Uden tvivl nemmere.
Hvilken sans for nemme løsninger.
Om et øjeblik vil De blive ført til Deres kahytter.
Så sejler vi.
Må jeg foreslå, at alle kaster -
- et sidste blik på byen?
Vi klarede den.
Endelig slap vi af med hende.
Hvad ellers? Du er jo genial.
Ikke så ringe af en lille Simon at være.
Pragtfuldt, ikke?
De er Ridgeway-pigen, ikke?
Og De er Fru van Schuyler.
Mon vi får brudt isen?
Jeg taler sjældent med fremmede.
Og især ikke med fremmede på bryllupsrejse.
Godt, De bryder Deres regel.
Regler er til for at blive brudt.
I hvert fald mine regler... af mig selv.
Hvor er de smukke!
Og utrolige, hvis man ved, hvordan de opstår.
Et lille bitte sandkorn finder vej ind i en østers.
Med tiden bliver det til en meget kostbar perle, -
- som hænger om halsen på en smuk kvinde som Dem.
Det havde jeg ikke tænkt på.
Det skulle De gøre. Østersen lader næsten livet.
Kom, det er massagetid.
Min følgesvend Bowers.
Hun klarede 15 omgange mod Jack Dempsey.
Han blev aldrig den samme igen.
Undskyld, Frk. Ridgeway.
Fru Doyle! Fru Simon Doyle.
Tilgiv hende.
Hun kender ikke noget til ægteskab.
Du savlede over hendes perler.
Hold din mund.
Du vil gøre alt for at få fingre i dem.
Bare fordi du har noget imod hende. Eller rettere faren.
Vær dog høflig.
Noget imod! Melhuish Ridgeway ruinerede min familie.
Du burde være taknemmelig.
Havde han ikke gjort det, ville du ikke arbejde for mig.
Alene af den grund kunne jeg myrde hende.
Te, Frue?
Jeg er Salome Otterbourne, og jeg må tale med Dem.
Vi taler allerede gennem vores advokater.
Det er netop derfor, jeg nu bønfalder Dem.
- Bønfalder mig? - Eller vil bede Dem om noget.
Vi forfattere er vist ret svulstige i mælet.
Og krænkende på skrift.
Jeg er ked af Deres reaktion på Lidenskab under Dadelblommetræet.
Jeg forsøgte blot at skildre -
- en ung piges hjerte slå i takt med urtrommen.
Kan De ikke se, at det, jeg skrev, faktisk var smigrende?
Helt ærlig, Fru Otterbourne, -
- at blive sammenlignet med en bavian-nymfoman?
Lad advokaterne bestemme, -
- hvad prisen er for at stå model til denne vulgære bog.
Farvel.
Snæversynede snob.
Jeg skal lære dig, hvad omdømme betyder.
- Undskyld, jeg forstyrrer. - Onkel Andrew.
Her er papirerne, du skulle skrive under.
Lejemålet for Chrysler-bygningen.
Og sølvmine-koncessionen.
Baku olie-overførslen og Tygge & Gnask-fusionen.
Bare skriv under nederst på sidste side.
Jeg har ikke læst det.
Det behøver du ikke. Det er lige ud ad landevejen.
Og dobbelttjekket af mig.
Jeg læser alt igennem først.
Det lærte min far mig.
Jeg skulle end ikke stole på mine advokater.
Gode, gamle Melhuish. Humoren var i orden.
Jeg har aldrig læst en kontrakt i mit liv.
Jeg agter ikke at starte nu.
Det siger du ikke?
Er det ikke lidt slapt?
Jo, helt bestemt.
Men jeg må have en Manhattan. Og dig?
Okay. Siden vi nu er på bryllupsrejse.
Det er min pige.
Og så den næste.
Jeg forstyrrer forhåbentlig ikke.
Jeg er advokat og beundrer Deres forretningssans.
Deres far havde ret. Skriv aldrig under uden at læse først!
Jeg går ud fra, De er enig?
Naturligvis. Der er intet hastværk.
Undskyld mig.
Jeg vakte vel ikke anstød?
Og hvad, hvis De gjorde, Hr.?
Oberst Race.
Hvad, hvis De gjorde, Oberst?
Advokater er vant til den slags.
- Tager De en drink med os i baren? - Ja tak.
Og hvad med Dem, Hr. P.?
Der er trods alt noget at fejre.
Planen med at slippe af med Jackie virkede.
Ja, det kunne det se ud til.
Obersten og jeg kommer...
Lige straks.
Jeg må tale med Dem.
- Senere, Louise. - Nu, det er vigtigt.
Vi ses i baren.
Nå?
Jeg har fået et telegram.
Min forlovede har sendt konen væk.
Han venter på mig. Jeg må tage af sted.
Vær rar at give mig pengene.
Jeg har været hos Dem i fem år.
Det er helt udelukket.
De lovede mig det.
Han er stadig en gift mand.
Jeg beder Dem. Jeg har brug for medgiften.
Jeg har arbejdet hårdt for Dem.
Og det bliver De ved med indtil videre.
De kan ikke nægte mig det.
Tak, Louise.
Hejre!
Hun forstår at gøre sig uvenner med alle her.
Selv hendes egen advokat vil snyde hende.
Gamle ræv, lagde De mærke til det?
Hvad var det, De påstod?
Bare vacances, mon ami!
Jeg kan vel røbe det.
Jeg arbejder for Fru Doyles engelske advokater.
Og de mistænker Andrew Pennington for at...
Tilrane sig pengene?
Ja, sådan cirka.
Ifølge farens testamente -
- disponerer hun frit over pengene, når hun gifter sig...
Hun skulle underskrive et papir, der renser ham.
Jeg fik skræmt ham væk denne gang, men hvad finder han på næste gang?
Eller de andre passagerer for den sags skyld.
"Inde i det storslåede Karnak-tempel -
- ser vi piedestaler af en række mindre væddere, -
- som alle har Amenophis III afbilledet i panden."
Væddere...
Vellystne, fyrige, brunstige væddere.
Hvor de dog knejser -
- med de stolte flanker og udspilede næsebor.
Og uforskammet svungne horn.
Kom, Frue.
Karl Marx sagde, at religion var opium for folket.
Hos Deres mor er det tydeligvis sex.
Burde De ikke dysse hende ned, så dyrene ikke kommer til skade?
Hun er måske et godt grin i Deres øjne, -
- men hun er altså stadig min mor.
Hun var der for mig. Jeg lader hende ikke i stikken nu, hvor...
- Nu, hvor hvad? - Ikke noget.
Undskyld.
Jeg ville ikke være nærgående eller støde Dem.
Jeg er slet ikke så slem endda.
- Er De ikke? - På spejderære.
Ville De have noget imod at støde hende?
Linnet Ridgeway er en snylter. En parasit på samfundet.
I en normal verden var hun blevet skaffet af vejen.
- Skaffet af vejen? - Det var det, jeg sagde.
- Hr. Ferguson. - Jim.
Jim, er det rigtigt, at man ikke kan krænke de døde?
Jeg er ikke helt sikker på, jeg forstår.
Pyt.
Se, er det ikke pragtfuldt?
Helt ufatteligt.
Det kreative sind, Hr. Pennington.
Det antager de mærkværdigste skikkelser.
Det gælder vist ikke rigtig mig.
Jeg sætter min lid til fakta og tal.
De gamle egyptere havde godt styr på den slags.
Storvesiren Ptahotep blev mast til døde -
- under tusindvis af sølvmønter, -
- fordi han var gået på rov i sin herres skattekiste.
Det siger De ikke?
Kom du noget til? Går det?
Forsigtig.
Kom op at stå.
Hvad skete der dog?
Stenen må være faldet ned. Eller blevet skubbet.
For at slå mig ihjel?
Jackie...
Men hun er her jo ikke.
Det var på et hængende hår.
Den sten har ligget deroppe i 4000 år.
Og så falder den, når der går nogen?
Ikke helt nøjagtigt 4000 år, Hr. Poirot.
Søjlerne er fra 1788 f. Kr.
Alle er enige med Dem.
De har vist en patient.
Hvor ubetænksomt af mig.
Jeg har det fint.
De burde gå tilbage til båden og hvile Dem lidt.
Godt, men så kun et par timer.
Jeg skal se Abu Simbel-templet i aften.
Et ganske fantastisk tempel.
Ved De, at den berømte statue er syngende?
- Er det sandt? - Ja.
Så må vi være der til tiden. Tak, skal De have.
Ved solnedgang udsender den en klagesang.
- Han skræmmer mig. - Han er harmløs.
Hvor er de imponerende.
De er skræmmende.
Nej, de er ikke.
Mon han vil synge for mig?
Hvorfor ikke? Du er jo helt guddommelig.
Velkommen til Abu Simbel-templet!
Facaden er 25 meter lang!
Alle statuerne af Ramses II er 20 meter høje!
Hold dig væk fra mig! Forsvind!
Hold dig væk!
Rolig, skat. Lad hende ikke ødelægge det hele.
De kunne ikke begrave Deres døde og holde Dem væk?
Nej, jeg kan ikke holde mig væk.
De troede vel ikke, jeg ville hoppe på Simons nummer?
Det gør mig ondt at se Dem her.
De begiver Dem ud på en hasarderet færd i urolige vande.
Hvor ingen ved, hvilken ulykke der venter Dem.
- Hvorfor siger De det? - Det er sandt.
De er lige ved at gå planken ud.
De kan stadig nå at vende om.
Man må jo følge sin ledestjerne.
Selv mod undergang?
Selv til helvede.
Jeg har lagt min taske i baren. Jeg kommer straks.
Så er vi alene, Frue.
Det er første gang, vi har lejlighed til at tale sammen privat.
Hvad er der at tale om?
Mit omdømme, Fru Doyle.
De har Deres institut i Zürich.
Ja, det stemmer.
Og De har sagt mange ubehagelige ting -
- til folk med stor magt og indflydelse.
- De er en kvaksalver. - Fru Doyle.
En farlig kvaksalver.
Hør nu engang.
Min veninde Myra Selligman hørte for godt efter.
Hun fik Deres modbydelige indsprøjtninger.
Jeg ordinerede bæltedyrs-urin.
Jeg havde brugt det med gode resultater tidligere.
Hvad angår Myra, så gik hun fra forstanden.
Jeg vil ikke finde mig i det her.
Disse tankeløse bemærkninger må få en ende.
Så sagsøg mig, hvis De tør.
Det kan jeg jo ikke.
En skandale ville ruinere mig øjeblikkeligt.
Så er det jo snarere Deres begravelse.
Lad os håbe, det ikke bliver Deres.
Vil De have en kakaolikør eller en cognac?
Serveringen ovenpå er noget sløv.
Hvad er klokken?
Der er et ur. Brug øjnene.
Har din mor ikke fortalt, at hvad angår tyende, -
- er der en knivskarp grænse mellem kærligt drilleri og uforskammethed?
Hun var en rigtig dame.
Et træk, du ikke har arvet.
Det er sengetid.
Hvor er min stola?
Jeg har ikke set den.
- Tog De den med? - Selvfølgelig.
Men jeg har ikke set den.
Brug øjnene.
Hr. Poirot.
Måske vil De en dag fortælle om nogle af Deres sager.
De mere saftige sager.
De saftige?
- De mere bloddryppende. - Nå ja.
Godnat.
De ser mig noget træt ud.
Ja, jeg er virkelig...
Jeg er så træt, så træt.
Jeg kan dårligt holde øjnene åbne.
Slemme dreng. Ligesom mig.
De vil måske være rar at ledsage mig til min kahyt?
Det er denne vej, som De ved.
Mon ikke den unge mand dukker op nu og forsøger at forføre dig?
Husk nu at kæmpe bare lidt imod.
Jagtinstinktet er meget vigtigt.
Mor, altså.
Nej, denne vej er bedre.
Jeg snubler gerne over trinet.
Nej, det der er floden.
Nilen rører på sig i aften.
Ja, der er nogle viltre strømme.
Så er vi her.
Nej, nej, herind.
Har De været i land?
Ja, der er flot i måneskin.
Lige et vejr for nygifte.
Hvis præstens Hanne kun drikker vande...
- ender hun sikkert på gin.
En ruder.
- Vi venter. - Undskyld.
Du skal melde ud.
- Dobbelt. - Hvilket?
Han var hendes mand, men han voldte hende ondt.
- Et lille glas? - Nej, tak.
Vil du venligst gentage din melding?
Hvis præstens nevø'r aldrig rø'r likør...
- så vent, til de smager champagne.
Så bunder vi.
Undskyld, jeg var langt væk.
De svor hinanden evigt troskab.
Det giver vist en rubber.
- Jeg går i seng nu. - Det er tid til at tørne ind.
Jeg er enig.
Sov sødt.
Kommer du, Simon?
Lige om lidt. Jeg rydder lige kortene op.
- Godnat. - Godnat.
Jeg går også i seng.
Nej, sæt Dem nu ned igen.
Fortæl mig Deres livshistorie.
Der er ikke så meget at sige.
Jeg er Salome Otterbournes datter, som De ved.
Hvis præstens kone Stine aldrig smagte vine...
- så er det en sikker sag, at hun ender på whisky.
Fortsæt, De sagde noget om, hvis datter De var...
Salome Otterbournes, forfatterinden.
Salome, var det ikke hende, der fik en mand halshugget?
Det kunne en anden mand godt have fortjent.
- Har du ikke fået nok? - Af hvad?
- At drikke. - At drikke...
Hvad kommer det dig ved?
- Ikke noget. - Nemlig.
Hvad er der, Simon? Bange?
Bange for hvad?
At jeg fortæller denne yndige, unge dame min livshistorie?
- Nu må jeg altså gå. - Nej, vent.
Det er en sørgelig historie.
Tre lommetørklæder, hvis De har let til tårer.
Helt ærlig, Jackie.
Hvad er der?
Gå i seng, du gør dig selv til grin.
Simon siger: Jeg gør mig selv til grin...
Simon siger: Gå i seng.
Du er til at brække sig over.
Gå i seng!
Sådan kan du ikke behandle mig!
Hør nu, Jackie!
Jeg slår dig ihjel!
Hurtigt, hjælp ham!
Du gode Gud!
Jeg henter Doktor Bessner.
Få hende beroliget i hendes kahyt.
Hvad har jeg dog gjort?
Hende Bowers er da sygeplejerske, ikke?
Hun må tage sig af Jackie.
Kom.
Hun må ikke være alene.
Og hent så doktoren, hurtigt!
Læg Dem ned.
Jeg henter Frk. Bowers.
- Simon! - Tag den med ro.
Rosalie henter Frk. Bowers, hun vil være Deres sygeplejerske.
Det var du længe om.
Frk. Bowers sov. Hun kommer lige om lidt.
- Jo hurtigere, jo bedre. - Hvordan har hun det?
Som en, der lige har skudt på sin ekskæreste.
Hvordan kan du være så hjerteløs?
Frk. Bowers kommer lige om lidt.
Så skal det nok gå.
Der indtraf et uheld.
Ja, det fortalte Frk. Otterbourne mig.
Jeg tror, et skud morfin vil hjælpe her.
Det er meget effektivt, når Fru van Schuyler skaber sig.
Ferguson, De må hellere hente den heksedoktor ved siden af.
- Han må tage sig af Doyle. - Ja.
Det ser slemt ud.
Hent en serviet til.
Og knoglen er ramt. Stort blodtab.
Hjælp mig med at få ham til min kahyt.
Er De bange for en smule blod? Tøsedreng.
Kom og hjælp mig med at få ham op.
Jeg bliver her i nat. Man ved aldrig, hvordan hun reagerer på det.
Frk. Bowers, er hun faldet til ro?
Hun har fået morfin.
Jeg bliver her i nat.
Unge dame, kom med mig.
De vil være til større nytte end denne tøsedreng.
Åbn døren.
Lav et koldt omslag til hovedet.
Javel, Doktor.
Jeg må hellere hente pistolen.
Den skal ikke ligge og rode, vel?
Jackie må ikke være alene.
Det er hun ikke, bare rolig.
Det hele er min skyld.
Jeg gav hende en hård medfart.
Hun var ikke sig selv, hun var fuld.
Det kommer til at gøre ondt.
Skal vi ikke underrette Deres kone?
Jo, tak.
Nej, lad hende bare sove.
Så får hun en rolig nat.
Det bedste, jeg kan gøre, er at lappe Dem sammen.
Der er ikke et udgangssår. Kuglen sidder stadig derinde.
Operationen må vente, til vi når Wadi Halfa.
Rul hans ærmer op.
Og rens med det her.
Jeg forbereder nogle benskinner -
- og sætter dem fast, når De sover dybt.
Tak, Doktor.
Ikke bange.
Det hele skal nok gå.
Den er der ikke.
Hvadbehager?
Pistolen er der ikke.
Hvem kan have taget den?
Aner det ikke. Bare det ikke er alvorligt.
"Nogle gange får jeg lyst til at sætte den for hendes tinding.
Og så lige så stille trykke på aftrækkeren."
Hvilket?
Ikke noget.
Hovmesteren har lagt sagen i mine hænder, -
- så den er vores, indtil vi når Wadi Halfa.
Jeg står naturligvis til Deres rådighed.
Nå, hvad kan De fortælle os?
Det var en meget lille kugle, -
- kaliber 22., tror jeg.
Pistolen blev holdt mod tindingen.
Her ser De versengen.
Kan De da ikke tale engelsk?
De mener brandsårene?
Ja, brandsårene.
Undskyld.
Hvad konkluderer De?
Det er vist indlysende.
Fru Doyle var døende.
Hun ville angive morderen.
Hun dyppede fingeren i sit eget blod.
Hun skrev "J" på væggen for Jacqueline.
De taler i tåger. Hun var død på stedet.
Virkelig?
Der var ikke tid til at skrive med blod.
Var det en spøg?
En meget lille spøg og desværre en dårlig én.
Dog er fakta, at der står et "J", hvilket vi skal forklare.
Det er sådan en barnlig, melodramatisk gestus.
Hvad med dødstidspunktet?
Hun har været død i mindst seks timer.
Højst i otte timer.
Så mellem midnat og kl. 02.
- Utroligt. - Hvorfor?
For så kan det ganske enkelt ikke have været Jacqueline.
De sagde selv, Oberst, -
- at Fru Doyle forlod salonen lidt før kl. 23.45 -
- for at gå i seng.
Fra da af var Jacqueline konstant i selskab med Rosalie og Hr. Doyle.
Eller med Hr. Ferguson og Frk. Bowers. Bowers gav en dosis morfin -
- og sad hos hende hele natten.
Simon Doyle er udelukket pga. det sårede ben.
Han kunne ikke komme langt, vel?
Nej, end ikke tage et skridt.
Lad os håbe, udelukkelsesmetoden fortsat glider.
Det tror jeg desværre ikke.
Stort set alle på denne båd ved, hvorfor Jackie hadede Fru Doyle.
Hun er oplagt som hovedmistænkt, og det kan udnyttes.
De kan i al fald ikke mistænke mig.
Hvorfor ikke?
Jeg hørte jo, De havde god grund til at dræbe hende.
De overhørte samtalen? Men det var ikke et motiv.
Jeg kunne have sagsøgt hende.
Og blive ruineret.
Mord er billigere.
Og mere sikkert, hvis man undslipper.
- Jeg kunne ikke have gjort det. - Det er jeg uenig i.
Da Hr. Doyle blev såret, -
- kunne De have været på dækket.
Måske kunne De ikke sove.
De kunne have hørt lyden af stemmer, -
- set gennem salonens vindue. Set, hvad der skete.
- Gå i seng! - Sådan kan du ikke behandle mig!
Hør nu, Jackie!
Jeg slår dig ihjel!
Og husket, hvor pistolen landede.
Senere, da De blev hidkaldt, -
- kunne De have taget den, -
- mens De behandlede Hr. Doyle.
Da der senere blev stille, -
- kunne De, uset af Deres patient, have forladt kahytten -
- og gået ind i Fru Doyles kahyt -
- og skudt hende.
Nej, Hr. Doktor, De går ikke sådan fri.
Det er jo übermässig.
Uhørt.
Jeg stiller ikke op til flere fornærmelser.
Fandt De noget i neglelakken?
"Man fanger ikke fluer med eddike..."
Undskyld?
Et fransk ordsprog, der er omstændigt at forklare.
Lad os komme i gang med efterforskningen blandt de betalende passagerer.
Hvor lang tid vil De mene, der gik, fra De og Dr. Bessner -
- bar Hr. Doyle fra salonen, -
- og til De vendte tilbage for at se efter pistolen?
- Tre til fire minutter. - Tre til fire minutter...
De stod jo uden for salonen, da skyderiet begyndte.
Det må have været muligt for Dem at se, hvor pistolen landede.
Ja, det havde været muligt.
Og også muligt for Dem -
- at vente indtil salonen var tom, -
- så at tage pistolen -
- og foregive ikke at have fundet den.
Og så, før De gik tilbage til Dr. Bessner og løj om pistolen, -
- brugte De den til at skyde Fru Doyle med.
Det kunne jeg have gjort, men det gjorde jeg ikke.
Og De, Frøken, De kunne have taget pistolen med Dem, -
- da Hr. Ferguson hjalp Hr. Doyle.
- Jeg henter Frk. Bowers. - Ja.
På vej hen efter Frk. Bowers -
- kunne De have taget pistolen ind i kahytten -
- og dræbt Fru Doyle.
Det ville have forsinket Dem ganske kort.
Frk. Bowers, vågn op!
- Hvad er der los? - Der er sket en ulykke.
Hvorfor skulle vi have taget pistolen?
Vi havde intet motiv til at myrde hende.
Hun var en blodsuger.
Hun var en samfundsparasit, der skulle "skaffes af vejen".
- Ja, men... - "Skaffes af vejen", -
- til skræk og advarsel for andre?
Forbandede franske dørspion.
Belgiske. Belgiske dørspion!
Og De, Frøken, -
- var ivrig efter at redde Deres mors skind?
Hvordan skulle jeg kunne det?
De stillede et spørgsmål, nu skal jeg besvare det.
De har ret, "man kan ikke krænke de døde".
Hvor er De afskyelig.
De virker så sød og betænksom, og De sætter bare fælder op.
Jeg må finde ud af, hvad der ligger bag, sandheden.
Summa summarum, efter morfinen rørte Jacqueline ikke på sig?
Nervesammenbrud, sprut og morfin.
Det kunne sænke selve Titanic.
Så hun kunne umuligt være morderen?
Nej, absolut ikke.
Men De kunne selv have gjort det?
Jeg?
Ja, Dem, Frøken.
Lad os forestille os, at De var på dækket og så skuddramaet.
Derfor vidste De, hvor pistolen lå.
Unge dame, kom med mig.
De vil være til større nytte end denne tøsedreng.
Mens Hr. Ferguson og Rosalie hjalp Dr. Bessner, -
- kunne De have efterladt patienten og hentet pistolen.
De ville have tid nok, før Hr. Ferguson kom tilbage for at lede efter den.
Så kunne De have skyndt Dem hen til Fru Doyles kahyt.
Og skudt hende.
Det er jo meningsløst. Hvorfor skulle jeg dog dræbe hende?
Fordi hendes far var Melhuish Ridgeway.
Hans skruppelløse forretningsmetoder ruinerede Deres far -
- og dømte Dem til et liv som tyende.
Vrøvl. Hvem har De hørt det fra?
Fra Deres egen mund for tre dage siden.
Hvor vover De at lytte til en privat snak.
Man hører jo skingre stemmer.
Er det rigtigt?
Ja, det er det.
Hvorfor slå hende ihjel for noget, der skete for længe siden?
Fordi De stadig mærker følgerne den dag i dag.
Nej, Deres protester overbeviser mig desværre ikke.
Som jeg ser det, havde De midlet, motivet og muligheden.
Og desuden anlæg for at slå ihjel.
Er De snart færdig?
Ja, men vær forberedt på at besvare flere spørgsmål.
Det skal De ikke regne med.
Hr. Poirot.
Er det sandt med Linnet?
Det er absolut sandt.
Jeg gjorde det ikke.
Jeg ved, De tror det.
Vi ved, De ikke slog Fru Doyle ihjel. Det er bevist.
Gudskelov. Men hvad med Simon? Klarer han den?
Doktor Bessner ser optimistisk på hans tilstand.
Jeg var fra forstanden. Jeg kunne have slået ham ihjel.
Tror De, han tilgiver mig?
Højst sandsynligt.
Mænd tiltrækkes ikke af kvinder, der behandler dem ordentligt.
Vil De følge Jacqueline til kahytten og sørge for hende?
Vi kan gå på sygebesøg hos Hr. Doyle senere.
Tusind tak.
Vi burde se til ham først. Han må være vågen nu.
Det, der undrer mig...
- Undrer mig mest, er pistolen. - Pistolen?
Hvorfor er den væk?
Er det så vigtigt? I drabssager er våbnet ofte væk.
Også i tilfælde, hvor der er tale om et komplot?
Hvorfor skrev morderen "J" med blod på væggen -
- for derefter at fjerne "J"s pistol?
De siger noget.
Der er noget i nettet.
Hun blev i hvert fald ikke dræbt af en fisk.
- Går det? - Ja tak.
Jeg må være besvimet et øjeblik.
Prøv med lidt frokost. Det styrker.
Bare synet!
Bare synet af hvad?
- Tillader De... - Spis endelig.
Jeg kan ikke komme mig over...
Linnets død.
Det er et stort tab.
Det ser vel sort ud for Jackie?
Hun ville nu aldrig begå koldblodigt mord.
Vi ved med sikkerhed, det ikke var hende.
Gudskelov.
Har De et bud på, hvem det kan have været?
Det kan stort set være alle.
Så sent som i går talte hun om, -
- at alle på båden var hendes fjender.
Vi har grund til at tro, hun havde ret.
Har De det godt?
Så godt, som man kan forvente.
De fandt liget.
De kan vel kaste lidt lys over sagen?
Anklager De mig?
En pæn pige.
Jeg sværger...
Hr. Detektiv, De må tro mig.
Alle holdt meget af arme Fru Doyle.
Hun var så ung og så smuk. Ingen ville slå hende ihjel.
Kan vi holde os til et sprog, alle forstår?
Hun siger, at alle elskede Fru Doyle.
Det var i det mindste et nyt perspektiv.
Hvornår så De sidst Fru Doyle i live?
I aftes. Jeg hjalp hende af med tøjet og i seng.
Og hvor gik De så hen?
Til min kahyt. Hvor ellers?
De så ingenting derefter, som kan hjælpe os?
Nej, min kahyt ligger på den anden side af båden.
Men hvis jeg nu ikke havde kunnet sove...
Hvis jeg havde stået på dækket, havde jeg måske set morderen -
- gå ind og ud af min Frues kahyt.
Men som det forholder sig...
Jeg beder Dem, De forstår mig. Hvad kan jeg sige?
Ingen anklager Dem for noget.
Jeg skal nok tage hånd om Dem.
De er en god mand.
Men...
Hvis De nu ikke gik direkte tilbage til kahytten efter Fru Doyle, -
- så kunne De have set Hr. Doyle blive skudt i salonen.
De kunne have set det hele oppe på dækket.
Da der var fri bane, kunne De have taget pistolen.
Gået tilbage...
Og skudt Fru Doyle.
Deres anklage er uretfærdig.
Hvorfor skulle jeg dog gøre det?
Hvorfor?
Jeg kender alt til Dem og Deres romance.
Og til, at Fru Doyle ikke ville have, De rejste.
Jeg havde ingen penge. Jeg måtte blive.
Nemlig. Det hadede De hende for.
Men jeg slog hende ikke ihjel.
Lige et sidste spørgsmål. Hvor er Fru Doyles perler?
Hendes perler? Hun havde dem på i går.
Hun lagde dem på natbordet.
Var de der her til morgen?
Jeg så ikke engang efter.
Jeg gik hen til sengen. Jeg så fruen.
Jeg skreg og løb ud af kahytten.
De så ikke engang efter.
Men jeg, Hercule Poirot, har øjne, der ser alt.
Perlerne lå ikke på bordet her til morgen.
De var væk. Forsvundet.
Vi må finde pistolen og perlerne.
Ja, det burde ikke være så svært.
Ja, den er hed.
Lad os tage en pause og blive frisket lidt op.
Og hvile de små grå lidt.
Vi ses om fem minutter.
Tak, fordi De var på pletten.
Jeg hørte Deres SOS. Har man mon anbragt den der?
Utvivlsomt.
Men det kræver mere end en slange at ødelægge en efterforskning -
- forestået af Hercule Poirot.
Hvordan går snuseriet?
Upåklageligt og i al diskretion?
- Ingen at putte i håndtag? - Ikke endnu.
Der er en død...
Kobra derovre. Vil De være venlig at få den fjernet?
Kom, Race.
En kobra! Du milde.
Aldrig har jeg set sådan et kryb i en førsteklasses kahyt.
Aldrig nogensinde.
Og Pennington? Han er en ræv.
Han er farlig.
Hr. Poirot, formoder jeg?
Må vi have lov at holde Dem med selskab?
Naturligvis.
- De bor ved siden af Fru Doyle, ikke? - Jo.
Hørte De noget mærkeligt i går aftes?
I høj grad. Jeg sover meget let.
Jeg vågnede ved lyden af noget, der sagde "pop".
- Der sagde "pop"? - Netop.
Som en champagneprop, der skydes ud ad flasken.
En af dårlig kvalitet, ser De. Ikke en fin årgang.
Den har en mere diskret lyd.
Kan det have været en pistol og ikke en champagneprop?
Højst sandsynligt.
Selvom jeg ikke har -
- det mindste kendskab til våben.
Vi har fundet den!
Vi fandt den!
Det her tager prisen.
Her er ikke noget at tage fejl af.
Jeg er overbevist om, at vi har fundet det, De ledte efter.
- Tak, Hr. Chowdhury. - Ingen årsag.
Dette er så Jackies pistol...
En ny kaliber 22. Derringer.
Fire skud.
To affyrede kugler.
Et herrelommetørklæde. Det ligner blod.
Et marmor-askebæger for at sende det til bunds.
- Og min stola. - Er det Deres?
Ja, jeg ledte efter den i går aftes i salonen.
Morderen bandt den omkring -
- for at overdøve skuddet.
Hvor frækt. Jeg fik den i Rumænien -
- af selveste Kronprins Carol.
Folk har da heller ikke respekt for andre folks ting.
Eller for andre folks smykker.
Hvad mon De hentyder til?
Jeg taler om Potsdam-perlerne, -
- som var Fru Doyles, og som nu er bortførte.
Bortførte?
Stjålet.
Hugget.
Og hvorfor ser De på mig på den sigende måde?
Hvad har de perler med mig at gøre?
Jeg er en værre, lille dørspion.
De beundrede perlerne og ville gøre -
- "alt for at få fingre i dem".
Forbandede Bowers!
Min teori er, at De er helt besat af smykker.
At De inderligt ønskede Fru Doyles perler.
At De måtte have dem, selvom det indebar røveri.
Eller mord.
De benægter det ikke?
Jeg kan se Dem for mig oppe på dækket i aftes.
De venter på, at Fru Doyle sover.
De ser tilfældigvis skyderiet i salonen.
Da alle er gået, -
- tager De pistolen.
De går hen til Fru Doyle, velvidende at Simon ikke er der...
De skyder hende.
Derefter tager De perlerne fra natbordet.
Tag de ord i Dem igen.
Ellers sagsøger jeg Dem nådesløst for bagvaskelse.
Det bliver næppe så nådesløst som min gennemsøgning af båden -
- og især Deres kahyt på jagt efter perlerne.
Hav en god eftermiddag.
Mage til uforskammet, fransk opkomling.
Belgisk opkomling.
Var det virkelig nødvendigt?
De anklager jo alle.
Tror De ikke, at ældre kvinder kan begå mord?
Jeg ved, hun har perlerne.
Spørgsmålet er, om hun myrdede for at få dem.
- Ja? - Vi sejler med det samme.
Jeg har givet besked.
Ingeniøren er i fuld gang med at sætte gang i dampen.
Hvorfor det hastværk?
Der er ondskab i luften.
Vi skal se at nå frem til Wadi Halfa.
Dette skal låses inde.
Vi må i gang med at lede efter perlerne.
Det var mandskabets kahytter. Mon hun har smidt dem i havet?
Vi mangler stadig Penningtons kahyt.
Ja, lad os tage den nu.
Skib ohøj!
Så er vi på farten igen.
Goddag.
Bliver De ikke til en forfriskning?
Den lille mand her -
- har lige lavet den mest fantastiske drik af landets frugter.
En "Golden Sebec".
Den er opkaldt efter guden i den gamle by i Chrocodilopolis.
Ikke til mig, tak.
Jeg får højst en lille fjer på, ikke en hel krokodille!
Race...
Hvordan går det med efterforskningen af den tragiske hændelse?
Det går sin vante gang, som man siger.
Et passionsmord.
Det primitive dræber-instinkt.
Så nært forbundet med sex-instinktet.
Jeg føler virkelig med stakkels Jackie.
Følelserne er i oprør.
Blodet raser og længes efter at hævne sig.
Ja, men...
Det kunne også være en anden med et lige så godt motiv.
Hvem dog?
Dem.
Hvad taler De om?
Både mor og datter ved, at man ikke "kan krænke de døde".
Nu skal De ikke betale den erstatning, hun forlangte.
- Men ligefrem mord? - Hvorfor ikke?
En mere af de gyldne.
Ser De...
Det er Dem, jeg ser kigge ind af vinduerne på, -
- som De ville udtrykke det, -
- "den stakkels besatte Jacqueline, der skyder Hr. Doyle."
Da alle har forladt rummet, -
- løber De ind og tager pistolen, -
- hvorefter De skyder Fru Doyle.
Min verden er lidenskab og romantik. Ikke snuskede mord.
Lad mig nu være.
Beklager, hvis vi forstyrrede.
Livet kan være så grusomt.
Man må være tapper for at stå imod al den bagvaskelse.
Bartender.
Der er ikke længere bid i krokodillen.
Sikke en skrækkelig kvinde.
Hvorfor skyder ingen hende?
En dag går bibliotekerne måske sammen om en lejemorder.
Fru van Schuyler leger nok små julelege med Hercule Poirot.
De har ikke bevis for, at hun stjal perlerne.
Det, at perlerne er kommet tilbage, betyder ikke, -
- at hun ikke begik mordet, da hun stjal dem.
Pennington?
Vi må finde det papir, som Fru Doyle skulle skrive under på.
Hvad er det her?
Det beviser, at Jackie ikke var ene om at rejse med våben.
Men Linnet blev ikke skudt med en på denne størrelse.
De ser bedre end jeg.
Hvad fanden foregår der?
Vi roder Deres private papirer igennem.
Hvad gør De?
Det er måske kutyme i Paris, -
- men vi er ikke i Paris lige nu.
- Bruxelles. - Om det så var Borneo!
De har ikke lov til at være her!
Det kan De tro, vi har.
Indtil politiet ankommer, er vi blevet sat på sagen.
Som intet har med mine papirer at gøre.
Tværtimod.
De beviser, at De på trods af Fru Doyles ægteskab -
- stadig forsøger at bestemme over hendes penge.
Det er ikke ulovligt.
Det er ulovligt at snyde sin klient.
Og mine folk bryder sig ikke om det.
Deres folk?
Jeg er hendes engelske advokat, -
- og jeg bryder mig ikke om den måde, De og Deres partner -
- har håndteret hendes sager.
Gå ad helvede til!
- Hendes sager er helt i orden. - Bare det passede.
De kom for at få hendes underskrift på denne fuldmagt.
Men den gik ikke.
Derfor tog De til Amun-templet.
De klatrede op på toppen af søjlen.
Og der skubbede De en sten, der faldt ned, -
- og som nær havde dræbt hende.
Det kan De ikke bevise. Ud! Jeg har hørt nok vrøvl!
Måske hører De snart mere vrøvl -
- fra en offentlig anklager.
Det er vist Deres?
Belgisk.
Lad os klæde om til middag.
J'ai faim.
Venter en kvinde?
"Femme" betyder kvinde. "J'ai faim" er at være sulten.
Jeg skal lige have en snak med hende.
Vi ses i restauranten.
Vær rar at bestille morilles til mig.
Nå, muræne.
Hvordan har De det, unge dame?
Ikke godt.
Jeg skammer mig sådan.
Hans kones død og...
Nu er han ledig på markedet igen.
Er det forkert at håbe på, han kommer tilbage?
Jeg elsker ham stadig, og han har brug for mig nu.
Ville De ikke sørge for, jeg får ham at se?
Bare fem minutter?
Hvorfor ikke?
Hvis han altså har lyst til det, og doktoren er med på den.
Jeg skal nok se på det.
Strålende, temperaturen er faldet.
Det er i orden.
Så længe det bare er et kort besøg.
Højst fem minutter.
Tak.
De kan gå ind til ham nu.
Tusind tak.
Det gør mig virkelig ondt med Linnet.
Jeg slog hende ikke ihjel. Jeg sværger.
Du behøver ikke at sige det. Jeg ved det godt.
Tilgiv mig...
Vil du ikke nok?
Jeg gik amok i går. Jeg kunne have slået dig ihjel.
Med en lille ærtebøsse?
Kommer du til at gå igen?
Vær nu ikke dum.
Når vi kommer til Wadi Halfa, får de hurtigt kuglen ud.
Husk nu, kun fem minutter...
Jeg er frygtelig ked af det.
Du har ikke noget at undskylde.
Jeg bad om en portion morilles.
Hvad betyder det i Belgien?
Svampe.
Det må De undskylde.
Jeg troede, De mente "muræne".
Det var Deres bedste bud.
- Jeg har bestilt en ny flaske vin. - Hvorfor?
Sjatten fra i går så noget plumret ud.
- Plumret? - Der var en del snask i den.
Men sådan skal en rigtig flaske Château Petrus være.
Vil De have lidt?
Nej tak, jeg holder mig til whiskyen.
De drikker altid whisky. Vin...
Hvor besynderligt.
Selvfølgelig...
Tillader De?
Som jeg ser det, -
- kan alle have gjort det, -
- og alle har et motiv.
Det er utroligt.
Godaften.
Værsgo.
Skynd Dem!
- Hent Doktor Bessner. - Javel, Hr.
Kan De se, hvad det er?
En pengeseddel.
En stump af en 1.000 franc seddel.
Afpresning! Hun må have vidst noget om mordet på Linnet.
Hvor har vi været dumme.
Hvad sagde hun i eftermiddags?
"Men hvis jeg nu ikke havde kunnet sove.
Hvis jeg havde stået på dækket, -
- havde jeg måske set morderen gå ind og ud af -
- Fru Doyles kahyt."
Det var jo det, der skete. Hun så morderen!
Hendes grådighed endte med at blive hendes død.
Vi ved stadig ikke, hvem der dræbte dem.
Det passer ikke helt.
Vi har været helt forkert på den.
Vi ved stort set alt.
Men det, vi ved, virker bare for utroligt.
Umuligt.
Mord, mord og atter mord...
Mord alle vegne...
Hun er død for mindre end en time siden.
Halsen er blevet skåret over.
Med en skalpel.
Som denne her.
Interessant. Er De sikker på, at De ikke mangler en?
Hvad?
Nu tror De altså, at jeg, Ludwig Bessner, -
- har dræbt denne stakkels tjenestepige?
For himlens skyld!
Hvad skulle jeg have at gøre med tyendets beskidte sager?
Underklassen har ikke neuroser, blot dyriske drifter.
Tag liget ned i kølerummet.
Har De regnet den ud?
For mig er det stadig sløret.
Doktoren har lige fortalt, hvad der er sket.
Jeg må straks tale med Dem og Hr. Doyle.
Gå ikke derind. Han er lidt ophidset.
Lidt ophidselse skal ikke stoppe mig.
Ser De, jeg ved...
Jeg ved, hvem der slog Louise ihjel.
Ved De, hvem der gjorde det?
Av, mine ører!
De kan ikke blive her. Patienten skal have hvile.
Men det er meget vigtigt.
Jeg ved det hele, skal jeg sige Dem.
Jeg vil ikke finde mig i det skubberi.
Jeg prøver at fortælle Dem, at jeg -
- har klaret, hvad svæklingene ikke kunne.
Jeg er en bedre detektiv end Poirotte.
Tag det nu roligt!
Fortæl os så det hele fra begyndelsen af.
Ikke når han er der.
Selvom De ikke siger et pip, -
- vil temperaturen stige på grund af denne uro.
Den stiger endnu mere, hvis vi ikke lytter til hende.
Det drejer sig om mordet på min kone!
Lad os sige drei Minuten. Tre minutter.
Så skal De også tale stille og roligt.
Modbydelige, lille mand.
De kan altså bevise, hvem der slog Fru Doyle ihjel?
Lige nøjagtig.
De er vel enig i, -
- at den, der dræbte Louise Bourget, også slog Linnet Doyle ihjel?
Det er sandsynligt.
Jeg så med mine egne øjne, hvem der slog Louise Bourget ihjel.
Fortsæt endelig.
Jeg stod på agterdækket og talte med en, -
- der viste mig noget meget fængslende.
En bison og en kamel under samme åg, der pløjede marker.
Og det så De naturligvis i måneskin?
Ja.
Jeg har et godt nattesyn.
Jeg tog afsked, -
- og da jeg kom om hjørnet, hørte jeg et skrig.
Det kom fra Louise Bourgets kahyt.
Så så jeg kahytsdøren blive åbnet.
Da den blev åbnet helt, -
- så jeg, at det var...
Penningtons.
Jeg hørte et brag, hvad skete der?
Fru Otterbourne er blevet skudt.
Hr. Pennington.
Det er vist Deres pistol?
Alle kunne have taget den, alle kender til dens eksistens.
Forleden fortalte jeg, at jeg altid har pistol med på rejser.
Det er på tide at standse disse mord.
Jeg har allerede ladet stå til for længe.
Jeg vil gerne se alle i salonen -
- til den store afsløring.
Om en halv times tid.
Jeg kan ikke tro det.
Mor er død. Hvorfor?
Hun må have vidst noget.
Den stakkel.
Jeg elskede hende på trods af alt.
Og nu er hun død.
Jeg kan ikke klare det. Pludselig er jeg...
Helt alene i verden?
Nej, du er ikke.
Jeg er her for dig.
Stakkels mor.
Hun havde aldrig givet dig din frihed.
Ikke så længe hun var i live.
De damer og herrer, -
- så er spillet slut.
Jeg, Hercule Poirot, ved med sikkerhed, -
- hvem der dræbte Fru Doyle, Louise Bourget og Fru Otterbourne.
Jeg indledte tåbeligt efterforskningen med en forudfattet idé om, -
- at der var et vidne til skudscenen mellem -
- Frk. Jackie og Simon Doyle.
Og at denne person havde fjernet pistolen, -
- da alle havde forladt salonen.
Og så brugt den til at dræbe Fru Doyle -
- og få mistanken skubbet over på Jackie.
Og der er jo ikke ligefrem mangel på mistænkte her.
Én kunne have dræbt hende for at lukke munden på hende.
Én, hvis far var blevet ruineret af hendes far.
Eller én, der var besat af idéen om rapseri.
Eller én, der indædt hadede én, der arvede så stort.
Eller én, der desperat ville redde -
- sin mor fra økonomisk ruin.
Eller én, der gerne ville slippe -
- for en anklage om forræderisk formynderi.
Eller én, der tog fejl af ofrene.
Så kom jeg i tanker om noget meget vigtigt.
På mordnatten sov jeg tungt, -
- ikke let, som jeg plejer. Hvorfor?
Fordi der var kommet sovemiddel i min vin -
- af en, der ikke ønskede, at jeg var vidne til nattens begivenheder.
Det var nemt, -
- eftersom min flaske stod åben på bordet hele dagen.
De, Oberst, sendte flasken ud, idet De sagde, -
- at den var "plumret".
Og det viser, at nogen havde planlagt det.
Det betyder, at i går, -
- før middagen blev serveret kl. 19.30, var mordet allerede planlagt.
Så kom jeg til at tænke på noget, der havde generet mig fra starten.
Hvis skylden skulle kastes på Frøken Jackie, -
- hvorfor var pistolen så blevet fjernet fra Fru Doyles kahyt?
Og så forstod jeg.
Morderen flyttede pistolen, fordi han eller hun -
- måtte gøre det. Der var ingen anden årsag.
Og mere til.
Dr. Bessner, De undersøgte Fru Doyles lig.
De husker, at der var brandsår rundt om skudhullet.
Pistolmundingen var altså blevet placeret tæt på hendes tinding.
Det er korrekt.
Men...
- da vi fiskede pistolen op fra Nilen, var den svøbt i en stola -
- og var blevet affyret gennem stoffet, -
- sikkert for at dæmpe lyden.
Doktor Bessner, -
- hvis den blev affyret gennem stolaen, -
- ville der ikke have været brandsår på tindingen.
Det skud, der dræbte fru Doyle, blev altså ikke affyret gennem stolaen.
Så var det måske det andet, -
- det, som Jackie Bellefort affyrede mod Simon Doyle?
Men nej, der var jo et vidne.
Derfor var der et tredje skud.
Et, som vi ikke kender til.
Men der manglede kun to patroner -
- i pistolen.
Den næste mærkværdighed -
- opstod i Fru Doyles kahyt.
Jeg fandt her to flasker farvet neglelak.
Den ene bar etiketten "Rosa", -
- men de få resterende dråber var ikke rosa, men røde.
Og flasken duftede ikke af neglelak, men af vineddike.
Det var rødt blæk.
Hvilket viser hen til -
- det lommetørklæde, vi fandt -
- med pistolen liggende i stolaen.
Blæk vaskes nemt ud af stof og efterlader en bleg plet.
Så skete der noget, -
- der fjernede enhver tvivl.
Louise Bourget blev dræbt, -
- fordi hun afpressede morderen.
Det ved vi, ikke bare fra den lap af en pengeseddel, -
- som vi fandt mellem hendes døde fingre, -
- men også pga. de -
- meget underlige vendinger hun brugte om morgenen.
Men hvis jeg nu ikke havde kunnet sove...
"Men hvis jeg nu ikke havde kunnet sove..."
"Hvis jeg havde stået på dækket, -
- havde jeg måske set morderen -
- gå ind og ud af min frues kahyt."
Hvad sagde det os?
Hvad ville hun egentlig fortælle os -
- med det?
At hun havde stået på dækket og set morderen!
Ja, men De forstår stadig ikke, hvor jeg vil hen.
- Hvorfor sagde hun det til os? - Var det en hentydning?
Hvorfor en hentydning til os?
Hun ved, hvem morderen er.
Hun kan gøre et ud af to. Fortælle os det -
- eller tie og opkræve penge af personen senere hen.
Men hun gør ingen af delene. Hun bruger grammatisk konditionalis.
"Men hvis jeg havde været."
Det kan kun betyde én ting. Hun antyder noget -
- over for morderen.
Med andre ord var morderen til stede.
Men bortset fra De og jeg -
- var der jo kun én person til stede.
Netop, Simon Doyle.
De var jo under konstant lægeovervågning. Hun måtte tale.
Det var hendes eneste chance.
De er jo forbandet latterlig.
Forbandet, nej. Latterlig, bestemt ikke.
Jeg husker tydeligt Deres svar.
"Jeg skal nok tage hånd om Dem. Ingen anklager Dem for noget."
Det var lige den garanti, hun ønskede sig, -
- og som hun fik.
Kære Hr. P., denne gang gør De virkelig Dem selv til grin.
Jeg har masser af vidner på ikke at have dræbt Linnet.
Det ved jeg, men De gjorde det, -
- og Louise Bourget så Dem.
Nonsens!
Hr. Doyle kunne ikke røre sig med det ben.
Det vil jeg, Ludwig Bessner, bevidne i enhver retssag.
Lad mig så sige, at Deres udsagn er irrelevant.
Irrelevant?
Mit udsagn?
Jeg har været brugt i dette århundredes mest psykologisk komplicerede sager.
Mit udsagn har reddet Strutzrumple.
Reddet Lagkagemorderen fra Dresden fra henrettelse.
Jeg siger bare, det er irrelevant, -
- for De behandlede Hr. Doyle -
- fem minutter efter, han var blevet skudt.
Han kunne ikke have flyttet sig på de fem minutter.
Enig, hvis han var blevet skudt da. Men var han det?
Hvad så man egentlig?
Frk. Rosalie så Jacqueline affyre sin pistol.
Hun så Doyle falde sammen på gulvet.
Så løb hun efter hjælp.
Hun løb ind i Hr. Ferguson, der havde hørt skuddet.
Han så blot Doyle holde et blodigt lommetørklæde mod benet.
Han konkluderede, at Doyle var blevet ramt.
Men det var en forkert konklusion.
Kuglen var ikke gået i Doyles ben, men andetsteds.
Hvad sker der så?
Doyle insisterer på, at Jackie -
- følges ind i sin kahyt og ikke lades alene et sekund.
Frk. Rosalie og Hr. Ferguson hjælper Jackie hen til kahytten.
Så løber Frk. Rosalie hen og henter Frk. Bowers.
Al aktivitet udspiller sig på bådens styrbordsside.
Doyle har ikke brug for mere end to minutter.
Han tager sine sko af.
Samler pistolen op under sofaen, -
- hvor Jackie har smidt den, -
- og spurter som besat ned ad dækket.
Så går han ind i sin kones kahyt.
Så tager han Fru van Schuylers stola, -
- som han havde gemt.
Han svøber pistolen i stolaen for at dæmpe skuddet -
- og for at undgå brandsår.
Herefter skyder han sig selv i benet.
Han fjerner en af de brugte patroner, -
- skiller sig af med den og putter en ny i.
Hvis pistolen skulle blive fundet, -
- ville man tro, der kun var blevet affyret to skud.
Han pakker igen pistolen ind i stolaen, -
- lægger lommetørklædet ved, -
- samt et marmor-askebæger, der skal virke som lod.
Så smider han det hele ud i Nilen.
Han lægger sig ned på sofaen igen -
- og presser et rent lommetørklæde mod sit ben.
Denne gang i sand smerte.
Umuligt. Jeg kan ikke tro mine egne ører.
Naturligvis er det umuligt!
Hvorfor siger De det?
De sagde selv, De hørte en, der løb.
Hvorfor skulle nogen dog løbe?
Men at nå alt det på et øjeblik...
Nej, alt var nøjagtigt timet og tilrettelagt.
Af Doyle?
Nej, han spillede blot sin rolle.
Alt var udtænkt af hans medskyldige, Frøken Jacqueline de Bellefort.
De må jo være skør!
Nej, jeg er ikke skør. Det er sandheden.
Hvem gav Doyle hans alibi?
Det gjorde De, da De affyrede skuddet.
Og hvem gav Dem Deres alibi?
Det gjorde Doyle, da han insisterede på, at De ikke skulle være alene.
Det passer ikke!
Jo, det gør. Så hvorfor nægte det?
De og Doyle elskede hinanden.
Det gør De stadig.
Simon skulle slå Linnet ihjel, -
- arve pengene og derefter -
- på et senere tidspunkt gifte sig med sin gamle flamme.
Det var en ganske udspekuleret plan.
Deres forfølgelse af Fru Doyle. Simons falske sorg.
Deres valg af vidne i form af Frk. Rosalie.
Optakten til skuddene. Det overdrevne hysteri.
De løb kun én eneste risiko.
Simon måtte såres alvorligt.
De må undskylde, men De begik det lille fejltrin -
- at skrive bogstavet "J" på kahyttens væg.
Rent melodrama, der skulle fjerne al mistanke fra Dem.
Men hvem andre ville gøre det end en medskyldig?
Men så begyndte alt at gå galt.
Ikke sandt?
Louise Bourget er vågen.
Hun ser Doyle løbe ind i Linnets kahyt.
Hun hører skuddet -
- og ser ham løbe tilbage til salonen.
For at holde tæt forlanger hun penge, -
- og dermed underskriver hun sin egen dødsdom.
Han kan ikke have gjort det.
Han kunne ikke bevæge sig. Det kan jeg skrive under på.
De har helt ret.
Louise blev slået ihjel af Jackie.
Nej!
Der hersker desværre ikke tvivl derom.
Lige inden middagen bad hun om at se Hr. Doyle.
Naivt nok lod jeg et møde arrangere mellem dem.
Den ene var tynget af skyld. Den anden var trøstende.
Jeg er frygtelig ked af det.
Men piben fik nok en anden lyd, da vi gik ud.
Det går som smurt. Vi er lige ved at være der.
Overhovedet ikke! Louise ved det. Hun så mig!
Hun prøver at afpresse os.
Jeg må lukke munden på hende.
Skal vi ikke bare betale?
Resten af vores liv?
Er du nu sikker?
Giv mig nogle penge.
Hvorfor det?
Det er det, hun vil have. Hun vil ikke ane uråd.
- Hvor er de? - I min jakkelomme.
- Jeg elsker dig. - Det ved jeg.
- Er vi komplet sindssyge? - Det er for sent at stoppe nu.
Ønsk mig held og lykke.
I farten kommer hun dog til -
- at efterlade en lille bid af en 1.000 franc seddel -
- i den døde kvindes hånd.
Og endnu mere uheldigt ser Fru Otterbourne hende -
- gå ud af kahytten.
Hun ved det dog ikke på dette tidspunkt, -
- men går tilbage til Bessners kahyt og lægger kniven på plads.
Omklædt til middag, noget forpustet og rødkindet, kommer hun -
- ind i restauranten.
Hvad angår Fru Otterbourne...
Da Doktor Bessner fortæller hende, at Louise er død, -
- går det pludselig op for hende, at hun så morderen forlade drabsstedet.
Ved De, hvem der gjorde det?
Av, mine ører!
De kan ikke blive her.
Det undrede mig, -
- at Doyle råbte så højt ad Fru Otterbourne.
Nu er jeg klar over, at han prøvede at advare Jackie.
Tag det nu roligt.
Fortæl os så det hele fra begyndelsen.
Hvorfor bad han hende starte fra begyndelsen?
For at Jackie kunne nå at gøre noget, -
- og det gjorde hun!
Det drejer sig om mordet på min kone!
Hr. Pennington?
Som sin fars pige var hun hurtig på aftrækkeren.
Der var ikke megen spildtid.
Jeg så det.
Hun smed pistolen og skyndte sig ind i kahytten.
Meget risikabelt.
Men det var det eneste, hun kunne gøre.
Og sådan ligger landet.
Bravo, Hr. P.!
Underholdende teori.
Det er skam ikke blot en teori.
Det er sandheden.
Hvordan forklarer De den første kugle, som Jackie affyrede?
Godt spørgsmål.
Kan De se dette bord?
Med et skudhul...
De havde naturligvis tid til -
- at skille Dem af med kuglen -
- og smide den i Nilen.
- Sådan noget sludder! - Slet ikke.
Husk blot, at alle tre kugler -
- stammede fra Jacquelines pistol.
Men hvordan forklarer De så, at Simon affyrede de to andre?
God pointe. Det kan De på ingen måde bevise.
De slipper ikke godt fra dette her.
De vil aldrig overbevise en dommerkomité uden bevis.
Og hvor har De tænkt dem at skaffe det fra? Fra Linnet?
Nej, ikke fra Linnet.
Fra Dem.
Hvad mener De?
Han bluffer.
Ikke det, der ligner.
En ganske enkel prøve er blevet accepteret som bevis verden over.
Den såkaldte Moulage-test.
Moulage-test?
Netop. Når man affyrer et skud, -
- lagres bitte små krudtpartikler i huden, -
- og dem kan man altså nu udtrække ved hjælp af et tyndt lag voks.
Det er Moulage-testen.
Vil De tage Dem af det, Oberst?
Når som helst.
Jeg går ud fra, De gerne indvilliger i testen?
Det gør ikke ondt. Er højst lidt...
Brændende.
Hvad kan vi...
Hvad kan vi gøre?
Ikke noget. Det er forbi.
De skal ikke have så ondt af mig.
Det gør Dem lidt ondt, ikke?
Jo.
De må ikke dømme Simon for hårdt.
Han har aldrig haft penge. Linnet forblændede ham med sin rigdom.
Kan du ikke huske, hvad du sagde?
Jeg sagde, at hvis det var en roman, -
- giftede jeg mig med Linnet, hun døde, og jeg arvede.
Der blev jeg klar over, han mente det.
Jeg var bange. Han tænkte ikke klart.
Ville putte en kobra i hendes seng.
De fandt noget andet at bruge den til.
Jeg er glad for, De ikke blev dræbt.
Jeg mener det.
Forstår De, -
- jeg måtte hjælpe ham.
Det har jeg altid gjort.
Jackie, jeg elsker dig.
Jeg elsker dig.
Hr. Poirot.
Et fantastisk stykke detektivarbejde.
Jeg kunne ikke have lavet den Moulage-test.
Jeg havde ikke noget voks.
De var blændende, Oberst!
Farvel, Hr. Poirot.
Historierne om Deres sager må vente til næste gang.
Jeg ville ellers have fortalt om mit seneste eventyr på Orientekspressen.
Så går vi, Bowers.
Det her ligner snart -
- et ligkapel.
Gudskelov, du snart bliver kunde i kapellet, gamle fossil.
Styr dig, Bowers, du trænger til en nedkølende ferie.
Jeg tænkte på en ekspedition gennem Gobi-ørkenen.
Hr. Poirot, De får det at vide som den første: Vi er forlovede.
Og held og lykke fremover.
- Tak. - Farvel, Hr. Poirot.
- Farvel, Oberst. - Held og lykke.
Et lille råd.
Som de siger i Amerika: Tag den med ro.
Vi vil forsøge.
Hvad tænker De på?
Jeg tænkte på Molière.
La grande ambition des femmes est d'inspirer I'amour!
Bare De dog ville tale et sprog, jeg kendte.
"Kvinders store ambition er at vække kærlighed!"
Oversættelse: Charlotte Eriksen
Undertekstning: C.M.C.